Po resnični zgodbi
Prisežem, da je starejša od moje mame.
Ubij me, če bom to še delala v njenih letih.
Ubijem te zdaj, če me boš lepo prosila.
Veš, da tukaj ne smemo jesti in piti. –Ja.
Odjebita. –Kaj si rekla?
Mislim, da sem rekla odjebita.
Spokaj.
Končujem ta dokument. –Takoj.
Daj, no.
Od kdaj si izbirčna?
Postajališče 86. ulica
Taksi!
Hvala.
Potem ni bilo nikogar več.
Stala sem povsem sama.
Kdaj bo izšla tvoja naslednja knjiga? –Dobro vprašanje.
To pa je presenečenje. –Saj si me povabila? Kajne?
Nisi odgovorila. –Garderoba?
Na mojih zabavah plašče vržemo na posteljo.
Lepo te je videti, Lee. –Nisi mi vrnila klica.
Imam nove ideje. –Si zato prišla?
Ja. –Vesela sem te. Poskusi se zabavati.
Intervjuje imam rad. Ne razumi me narobe.
Želim si le, da bi jih opravila vse naenkrat.
Si jo prebral? Že 25 let nisem izpustil niti dneva pisanja.
Ti je kdaj težko začeti? –Ne priznavam pisateljske blokade.
Je nikoli nisi doživel? –Ta izraz so si izmislili pisci,
da bi upravičili lenobo.
Moj uspeh je zgolj odločnost in vztrajnost, da sedem in delam.
Preprosto je. –Osel.
Njegov odpor do linearne zgradbe zgodbe se mi zdi naravnost pošasten.
To je bilo hitro. Si kaj jedla? –Me boš ta teden poklicala?
Seveda. Bova videli. –Veliko osupljivih projektov imam.
Le agentka mi mora vrniti klic.
Svet ne čaka še ene biografije Fanny Brice, Lee.
In morda se ne strinjava, kaj je osupljivo. Lahko noč.
Zakaj imaš v omarici večinoma porabljene role papirja?
Da lahko gostje dobijo celo rolo. –To je usekano, Marjorie.
Izgubila sem žeton, ampak moj plašč je tisti na koncu.
Lahko noč, gospa.
MI BO KDAJ ODPUŠČENO?
Marsikaj je treba upoštevati. Navsezadnje sta sorodnika.
To ni neobičajno. Tudi najina babica in dedek sta bila.
Ja, pa poglej, kakšni smo.
Na, Jersey. Kupila sem ti najljubše, rakce.
Pojej, te imaš najraje.
Še vedno imate dolg, ga. Israel. –Ja, vem.
Ampak bolna je in zelo stara.
Zdravnica je naročila, da moram dobiti vsaj pol dolga,
preden opravim preiskave. –Niste zaprisegli Hipokratove zaprisege?
Dolžni ste nam 82 $. –Zaboga.
Če bi prišla ven, bi videla tole.
Imam 14 $. –Žal mi je. Ne morem.
Ne, potrebujemo polovico dolga.
KNJIGARNA CROSB Y STREET
Cepec.
Samo tole.
Dajte, no. Privlekla sem jih sem.
Dal vam bom dva dolarja. Ostalih nočem.
Ne potrebujem veliko. Le vlačiti jih nočem naokrog.
Bolno mačko imam … –Rekel sem, da drugih nočem. Ljudje čakajo.
Ni treba, da ste nespoštljivi. Moje knjige prodajate.
Vi pa ste? –Lee Israel.
Ga. Israel. Izvode vaših zadnjih del imamo tam.
75 % POPUST - ESTEE LAUDER - ONSTRAN MAGIJE
Neolikana opica ste. –Poberite svoje smeti. –Ne!
Ga. Israel? –Živjo, Andrei.
Minili so trije meseci. –Vem. Žal mi je. Trudim se.
Ne želim klicati upravnika. –Mi lahko pogledaš skozi prste?
Težko obdobje imam.
Ostala sem brez službe. Diskriminacija starejših.
Tu ste dlje kot jaz. Dobri ste do moje mame.
Kmalu mi prinesite najemnino. –Bom. Vsekakor. Hvala.
Lahko med tem pošlješ iztrebljevalca v moje stanovanje?
Muhe so nevzdržne.
Dober dan, dragec. –Jack. Živjo, lepotec.
Lahko dobim pivo, lepo prosim? –Ne vem. Lahko?
Lee Israel?
Jack Hock sem.
Ko sem te nazadnje videl,
sva bila oba prijetno okajena na neki grozni knjižni zabavi. Ne?
Rahlo se spominjam.
Ti si prijatelj neke Julie … –Steinberg! –Ja.
Ni več moja agentka. Umrla je. –Res? Kristus, mlada je bila.
Mogoče ni umrla. Morda se je preselila v predmestje.
Vedno zamešam to dvoje. Ne, vem.
Poročila se je in rodila dvojčka. –Bolje bi bilo, če bi umrla. –Točno.
Pravkar so mi pobelili zobe. Kakšni so?
Kaj ti bo to? –Zobje izdajo mrliča.
Prav.
Ti lahko plačam pijačo? Čeprav si nobel pisateljica?
Hvala. –Craigy? Dotoči ji.
Veš, poskušam se spomniti zabave, ki si jo omenil.
Imam nekakšne prebliske.
Vem, da se je nekaj zgodilo, ampak ne vem, kaj.
Pokvarjen rakec? –Izvolite. –Jack Hock, praviš? –Ta sem.
Odpadnik, upornik. Jack Hock, veliki tič.
Zagotovo se bom spomnila.
Kako se ti godi?
Lahko se pohvalim, da so me vrgli iz knjigarne na Crosbyjevi.
Mene pa iz lekarne Duane Reade. Iz vseh.
Imel sem problemček s krajo. To je preteklost, ampak …
Iz nekega razloga imam prepoznaven ksiht.
Zdaj pa moram na avtobus, da kupim šampon, aspirin in drobnarije.
Šalim se. Duane Reade ni edina lekarna v mestu.
Poscal si se v omaro.
Kaj sem naredil? –V omaro si se poscal.
Zdaj se spomnim. Niso nehali govoriti o čednem angleškem gospodu.
Hvala. –Ki je bil tako nažgan,
da je garderobno omaro zamešal s straniščem.
Uničil si tisoče dolarjev vredno krzno. –No, jaz …
Zoprne babnice niso vedele, kaj jih je doletelo.
Njihovo odurno krzno poscano. Psi so jih zasledovali do doma.
Vesel sem, da se nekomu zdi zabavno.
Nekateri so po tistem večeru nehali govoriti z mano.
Klinc jih gleda. –Živeli!
Delaš, Jack Hock? –To in ono. Večinoma ono.
Slučajno imam nekaj finega kokaina, če te zanima. –Me ne.
Kristus, saj ga ne jemljem stalno. Fant naredi, kar mora.
Kokarkoli, kdo si ti, da sodiš? Pijana si ob štirih popoldne.
Nisem pijana.
Ne reče se kokarkoli, ampak kakorkoli.
Kokarkoli, pijva naprej. Dan je še mlad.
Hej!
Izstopiš na naslednji postaji?
Na 79. ulici. Pa ti? –Ja, tam izstopim. Ustreza mi.
Mislim, da sem te enkrat videl pri Zabarju. Kričala si na nekoga.
Obupno postrežbo imajo. Leta sem kupovala tam.
Imajo izvrsten kruh.
Odličen je. –Res je dober. –Zelo.
Ojej. To je on. –Kdo?
Cepec iz knjigarne na Crosbyjevi.
Ne.
Neverjetno. –Všeč mi je tvoj vonj.
Pisalo in papir. Hitro. –Zakaj?
Daj že. –Imam … Počakaj.
Sem že.
Tukaj stanujem. –Lepa stavba.
Nekoč je bila veliko lepša. Kje pa ti živiš?
Par ulic naprej.
No …
Jack, ni bilo neprijetno. –Se vidiva jutri?
Se.
Knjigarna Twelvetrees
'Lee, danes bi morali Spencea fotografirati za Esquire.
Težki dnevi.
Hvala za sočutje in razumevanje.
Vedno tvoja Kate.
P. S. Oprosti za packe. Zadnje čase samo solze.'
Kako lepo opravičilo.
To je zelo dragoceno. Zakaj se mu odrekate? –Navlaka.
Nisem sentimentalna. –Pa tudi z roko je napisano.
Ste tista Lee Israel? –Ježeš, je še katera?
Brala sem vaše biografije.
Res? –Izvrstna pisateljica ste.
Hvala. Na to bi lahko spomnili mojega založnika.
Njena pisma so sicer intimna kot imenik, a tole je res lepo.
Vam 175 $ ustreza? –Odlično.
Klical sem te. Nisi poklicala nazaj. Naj to vzamem osebno?
Zakaj pa ne?
Ne bi vstal iz postelje. –Potem imam srečo, da si.
Prisedel bom k tebi. Ne znam brati družabnih namigov.
Viski in sodo, Craig. Pa še eno pijačo zanj.
Velja.
Na bolje ti gre. Ne pišeš nove knjige?
O Fanny Brice.
O kom? –O Fanny Brice.
Najboljša vodevilska komedijantka svojega časa.
Si prepričan, da si peder?
NEWYORŠKA JAVNA KNJIŽNICA
Fanny Brice 25. november 1950
Draga Elaine, še ena jesen, še eno potovanje na vzhod.
Fanny Brice 25. september 1950
Draga Elaine, če nisi prebrala v časopisih …
Šele nedavno sem izvedela, da je moj bratranec Sidney
posedoval tale biserček.
Pomislila sem, da bi vas lahko zanimalo.
Fanny Brice. Ena mojih najljubših. –Pišem novo biografijo o njej.
Kako čudno naključje, da je vaš bratranec imel tole.
Ni rekla: 'Zmota je za druge'? Všeč mi je.
Res je to rekla.
No, kaj menite? –Mislim, da to lahko prodam.
Lahko vam dam 75 $.
Lahko bi dala več za boljšo vsebino. Malce plehko je.
Drži. Bi lahko plačali z gotovino? –Poglejva, ali imam dovolj.
Vesela sem, da pišete novo knjigo. Prva jo bom kupila.
Ste slišali, da Tomu Clancyju plačujejo tri milijone dolarjev,
da bi pisal več desničarskih mačističnih bedarij?
Neverjetno! Ta nastopač dobi tri milijone?
Beli moški, ki še tega ne ve, da klati neumnosti. Ne?
Tudi sama sem poskusila pisati. Kratke zgodbe.
Ne domišljam si, da so dobre.
Neverjetno, da sem to priznala. Gotovo so grozne. –Mogoče.
Ali pa ne. Lahko bi jih prebrala.
Res? –Odkrita bom. –Žal vam verjamem.
75 $.
Gdč. Israel! –Menda dobi Tom Clancy tri milijone,
da napiše še več protikomunistične propagande.
Lee, jutro je že dovolj naporno.
Slepar je. –Kaj hočeš povedati?
Na tvoji zabavi je pil šeri. Noben spodoben pisatelj ne pije šerija.
Ljubi bog, Lee.
Hočem avans za knjigo o Fanny Brice.
Priskrbi mi 10.000 dolarjev. Dolgujem najemnino, mačka je bolna.
Mar ni to razlog, da imam agentko?
Avansa ti ne morem kar tako priskrbeti.
Zakaj tisti nadutež dobi tri milijone dolarjev,
meni pa ne moreš priskrbeti 10.000? Si tako slaba agentka?
Toni, prosim, zapri vrata.
Z go. Israel se morava pogovoriti o kočljivih poslovnih zadevah.
Bognedaj, da bi slišala zrel pogovor, Toni!
Povedala ti bom tri razloge. Prvič, Tom Clancy je slaven.
Pa sva tam! –Ja, napisala si par uspešnih biografij
in ti je uspelo izginiti za vsebino knjige,
zato pa nihče ne ve, kdo si! –Ker opravljam svoje delo.
Drugič, Tom Clancy pride v vsako radijsko oddajo.
V oddajo Larryja Kinga. Podpisuje knjige. Sodeluje.
Ti pa si požgala vse mostove, ki sem jih zate zgradila.
To je nepomembno. Dobro pišem.
Tretjič, nihče ne želi knjige o Fanny Brice.
Ničesar novega in privlačnega ni o njej.
Za knjigo o Fanny Brice ne bi dobila niti 10 $ avansa.
Moja knjiga je bila na seznamu uspešnic New York Timesa.
To gotovo nekaj velja.
Lee, dolgo se poznava.
Verjemi, boli me, da ti moram to povedati.
Povej mi, kaj naj naredim. Nekaj moram delati.
Sprejela bom kar koli. Članke za revije, škatle za pokalice.
Dve možnosti imaš.
Bodi prijaznejša, obleci čisto bluzo, nehaj piti,
govori 'prosim' in 'hvala'. –Daj mi mir, lepo te prosim.
To se očitno ne bo zgodilo.
Ali pa si vzemi čas, hodi ven in si ustvari ime.
Potem ti bom morda lahko priskrbela plačilo za delo.
Kako pa naj to dosežem, Marjorie?
Sem 51-letna ženska, ki ima raje mačke kot ljudi.
Nisem ravno privlačna in seksi, kot rada rečeš.
Piši knjige s svojimi stališči. S tem groziš že 10 let.
Rada bi, Marjorie, a moram plačevati račune.
Nima vsaka bivšega moža, ki ji je zapustil stanovanje na aveniji Park.
Če si znana, si lahko avša.
Kot neznana pa ne moreš biti taka mrha, Lee.
Trenutno nihče ne bo dal denarja za pisateljico Lee Israel.
Svetujem ti, da poiščeš drugačen način preživljanja.
Sedim pri klinčevem pisalnem stroju.
'P. S. Imam novega vnuka, ki ima moj stari nos.
Mu moram zapustiti več denarja za popravilo? '
Ja. Za tole lahko dobim veliko več.
Zaradi pripisa je neprecenljivo.
Kaj pravite za 350 $?
Dvakrat na dan po eno v hrano.
Okužba bo izginila čez dan ali dva, tablete pa ji dajajte še naprej.
Vzemi. Tvoja mama je potrebovala mleko.
Hvala, gdč. Israel. –Prosim. Danes imate lepo pričesko.
O, ne, ne.
Imate še vedno težave z žuželkami? –Grozne. Povsod so mrtve muhe.
Uredil bom to. –Hvala.
ZBRANI VERZI NOËLA COWARDA
Dragi Billy, žal moram zavrniti tvoje povabilo,
saj se je ta teden najavila Marlene.
Zvita Švabica ostaja ena mojih najdražjih prijateljic,
kljub temu, da tarna do onemoglosti o svojem staranju,
kot da je prva lepa ženska, ki jo je načel zob časa.
Tvoj vdani Noël.
Dobrodošli. –Dober dan.
Vem, da prodajate spominske predmete in prve izdaje.
Velja to tudi za natipkana podpisana pisma? –Ja.
Kaj lahko naredim za vas?
Sprašujem se, ali bi vas tole zanimalo.
Čudoviti sta. Ja, zelo me zanimata.
Moj bratranec je bil zbiratelj.
Pomagam mu prodati nekaj zakladov,
da bi si lahko privoščil kakšno večerjo v Palm Beachu.
Težko je najti pisma, ki izžarevajo piščev značaj.
Ti pa sta taki. –Tudi meni se zdi.
Bil je zelo bister človek.
Lahko vam dam 200 $ zanju. Kaj pravite?
Bojim se, da lahko drugje dobim dvakrat toliko … –Prav.
Verjetno imate prav. Povejte ceno.
400 $ se mi zdi pošteno.
V redu.
Imate morda gotovino? Bratranec je zaprl vse račune.
Zapleteno je. –Mislim, da imam.
Če naletite na še kaj, prosim, prinesite sem.
Imam premožne stranke, ki pogosto pridejo
ali pa jih pokličem, če imam nekaj zanje.
Bom.
Imam kupca, ki je poznal g. Cowarda.
Navdušen bo nad pismi. –Res? Čudovito.
Pa na svidenje.
Crosbyjeva ulica. –Govorila bi z visokim možakom, ki kupuje knjige.
Pri telefonu. –Zdravo. Hvalabogu.
Tukaj Lillian Schuster iz četrtega nadstropja.
Nujno je. Stavba gori! –O, bog!
Lahko vstopite v stavbo? Moj pes je notri.
Ne! Plameni švigajo skozi vaše okno.
Užival sem. –Pojdiva. –Odlično oponašaš glasove.
Niti ficka nimam v žepu. Imaš četrtaka?
To je popivanje slavnih, ne pa samopomilovanje.
Pri tebi je težko ločiti. Brez zamere.
Našla sem način, da plačujem račune, ne da bi kidala gnoj.
In dobro mi dene. –Na zdravje!
Mi boš povedala, kako? –Ne. Zgrozil bi se. –Madonca!
Očitno me slabo poznaš. –O nekaterih stvareh je bolje molčati.
Četudi so sijajne. –Daj, no! Povej mi.
O, bog.
Znaš čuvati tajno?
Nimam komu povedati. Vsi prijatelji so mrtvi.
Čisto po naključju sem se znašla v dokaj kriminalnem položaju.
Ne predstavljam si, kakšen zločin bi lahko zagrešila.
Razen modnega, seveda. –Polepšujem dokumente, če hočeš.
Ponarejaš čeke? –Ne. Pisma uglednih piscev.
Ne čekov, ne denarja, samo pisma?
Ne razumeš sveta elitnih, zbirateljskih, književnih artefaktov.
Najbrž ne. Kako razburljivo je ponarejati papirje, ki končajo kje?
V knjižnicah? –Ne. Prodajam jih zbirateljem.
Koliko dobiš zanje?
Ne vem, zakaj sem ti povedala. Škoda tajne.
Povedati bi morala kamnu, saj bi se bolje odzval.
Komu si še povedala? –Nisi edini brez prijateljev.
Ne. Spomnim se, da si imela eno. –Sprli sva se. Težila mi je. –Zakaj?
Ker je nekaj hotela. –Kaj? Denar? –Ne.
Hotela je, da poslušam o njenih težavah, se zbližam z njenimi znanci
in taka sranja. –Nezaslišano.
Jaz že leta nisem imel razmerja.
V mojih letih težko spoznaš nekoga. Izgubljam lase.
Ne verjamem, da je to razlog.
Ni tole … Ena vrstica je še posebej domiselna. Kajne?
Čudovito. Obožujem njegovo pisanje.
Tudi Dorothy Parker. Ostre opazke, veste.
Oster jezik obožujem. –Meni ne uspeva. Vam pa.
To mi ne pomaga dosti v ljubezni.
Ne verjamem.
Dobro. Bova poravnali račun? –Ja.
Saj vem. Gotovina.
Tukaj je moja številka. No, številka knjigarne.
Če boste kdaj v bližini in boste pri volji za pijačo ali kavo.
Lepo. Z veseljem.
Grozen si. –Hvala, enako.
To je mesečna najemnina.
Kdo je Marlene? –Izgovori se Marlena.
Madona, zakaj ti sploh kaj kažem?
Koliko si dobila? –400 $ za dve.
Malo več kot jaz. –Kaj?
Pravkar sem prodal ščepec koke.
Tukaj? Komu?
Nekemu bedaku. Večinoma odvajalo. Ravno je odšel.
Bodi prijazen in me ne mešaj v svoje sumljive posle.
Zdravo, dami. –To ti zamerim.
Smem vprašati, kako sladka je vaša cimetova rolica?
Perfektna je. Če ti ne bo všeč, jo bom jaz pojedel.
Jaz bom kavo. –Jo lahko pogreješ? –Seveda.
Kako jo boš pojedel z njegovim tičem v ustih?
Lepo po vrsti. –Mater, si nesramen.
On je začel. Kar postrezi si. –Prav.
Zdaj imava oba nekaj denarja.
Kaj bova? –Kako to misliš?
Bova kockala? Nakupovala? Pila?
Najbrž ne plešeš.
V nasprotju s tabo denar raje koristno porabim.
Za živila in stanovanje.
Pomislil sem, da bi lahko kaj počela. Življenje je pusto.
Sediva.
Hvala.
Naslednjo pesem posvečam vsem agorafobom,
ki nocoj niso mogli priti.
Ne bova ostala dolgo. Eno pijačo?
Ja, rada. Dobro je.
Viski s sodavico? –Tukaj sem.
Dvakrat viski s sodavico. –Dobite.
Zapojte!
Pol toliko ni vredno. –Cena je zelo poštena.
Podpisana je, kot vidite. Ta knjiga stane 60 $.
Vredna je verjetno kakšnih 150 $.
Upam, da imajo pijačo. –Prav gotovo ne.
Mogoče lahko najdeš koko.
Koliko stane to? –200 $.
Kako veste, da je podpis njegov? –Pristnost je potrjena.
Kdo jo je potrdil? –Izvedenec.
Teslo trapasto. Poglej, karte.
Zdravo. –Živjo, Carl.
Živjo.
Kakšen šaljivec, ne? –Sijajen.
Kakšen šaljivec.
Oglejte si to lepoto. Pravkar sem ga dobila.
Dorothy Parker.
Rodila sem se 30 let prepozno. –Tudi jaz čutim enako.
Koliko stane?
Ne kupujeva. Danes si samo ogledujeva.
Nič hudega. Zahtevam 600 $.
Če pa vaju kaj zamika, se dobro pozanimajta.
Drugi trgovci niso tako preudarni kot mi.
Nekateri so skrbnejši od drugih pri pridobivanju pristnih stvari.
Za vsak primer, na koga naj bova pozorna?
Na tistega. –Z metuljčkom?
Izogibala bi se mu.
Preveč gobcaš. –Kaj sem pa rekel? –Preveč.
Dobro je. Kmalu bo končal. Pojdiva v vaše stanovanje.
Končno. Muhe me spravljajo ob pamet.
Grozno smrdi. Vrnil se bom, ko bo čisto.
Kaj se dogaja notri? –Kaj? Nič.
Res grozno smrdi. –Ja. Misliš, da sem gluha?
Slišala sem ju.
Ježeš, pospravila bom.
Ne moti me, Lee. Odpri. Spusti me noter, pomagal ti bom.
Ljubi bog!
Madona.
To je zadnje.
Potrebujem počitek.
Prosim? –Halo? Elaine?
Kdo je? –Kdo je tam?
Vi ste poklicali mene.
Kako vam je ime? –Kako je ime vam?
Harrison klinčevi Ford. Kdo si pa ti?
Agencija Roush. –Je Marjorie tam?
Lee Israel pri telefonu. –Žal mi je. Nedosegljiva je.
A, tako. Prosim, sporočite ji, da sem klicala. Hvala.
Agencija Roush. –Nora Ephron pri telefonu.
Samo trenutek, prosim.
Nora, zdravo. –Upam, da ne motim.
Nikakor ne. Lepo, da si poklicala. –Ti zvezdolizunka!
Sta to dve besedi ali ena?
Kdo je Elaine?
Ne tiče se te.
Lepo se je izšlo. Se ti ne zdi? –Čudovito.
No, gdč. Parker, to bo 35,50 $.
Dragi Joshua, Alan mi je naročil, naj napišem opravičilo.
Imam strahotnega mačka.
Zagotovo sem rekla kaj groznega.
Da bi si v prihodnje prihranila trud,
razmišljam o nizu pisemc z besedami
'Mi bo kdaj odpuščeno? Dorothy.'
Do takrat pa, mi bo kdaj odpuščeno? Dorothy.
Najdražji Ralph. Dragi prijatelj. Dragi Timothy. Draga Germaine …
Gertrude Stein je imela prav o vrtnici,
o Kaliforniji pa je usekala mimo.
Rekla je, da tam ni ničesar posebnega.
No, jaz ti povem, da je. Tvoja Dorothy Parker.
Draga Edith, zoprni stari prdec,
tiran Joe Kennedy, je uničil Glorio Swanson,
ko jo je zvabil iz Paramounta …
Dragi Sidney, nisem vedel, da si poznal Dottie Parker.
Tragična izguba, toda umirala je desetletja.
Zaradi pijače, kemije ali značaja ni mogla …
Ste zdaj natakarica? –Ne, oropala sem banko.
Gdč. Israel. –Kako ste, ga. Ungur?
Hvala za piškote. –Dobri so bili, kajne?
Ne tako kot čokoladne babke, a so v redu.
To si moram zapomniti. Povejte sinu, naj bo prijazen.
Starega psa ne moreš spoditi na cesto.
Z ljubeznijo, Lillian Hellman. –Tvoja Edna Ferber.
Dorothy Parker. –Judy Holliday.
Louise Brooks. –Marlene Dietrich.
Iskreno vaš, Noël Coward.
KNJIGARNA EAST VILLAGE
Ste vi Lee?
Gdč. Israel. –Alan.
Kaj imate?
Zelo duhovito, kajne?
Oster jezik je imela.
Mislim, da je imela širok značaj.
Menda je imela rada ženske.
Ste prepričani, da so pristna?
Domnevam, da so.
Večina ljudi itak verjame vse, kar jim rečete.
Obožujejo te stvari. Jaz tega ne razumem.
Na Fanny Brice, Noëla Cowarda in Dorothy Parker.
Naj njihov sijaj ne obledi!
In na Lee, sijajno pisateljico, ki je še vedno živa.
Začasno.
Ne bi bilo neverjetno, če bi po vaši smrti ljudje prodajali vaša pisma?
Zakaj bi to hotela?
Zato. Večina smrtnikov kar izgine.
Tako pa še vedno nekako živite. –Ne. Ko bom mrtva, koga briga?
Želim le, da bi kdo hranil mojo mačko.
Jaz jo bom.
Hvala.
Ste kdaj pisali o sebi? –Ne. Ne bi rekla, da sem zanimiva.
Jaz pa bi. Morali bi.
Namesto da čakate, da nekdo napiše vašo biografijo.
Laskate mi, Anna.
Ne morem verjeti, da to počnem …
Tu je ena mojih zgodb.
Prinesli ste jo s sabo. –Trapa sem, vem.
Ne. Prebrala jo bom. –Le nekaj ur sem obiskala …
Naj vas to ne skrbi. Počaščena sem.
Nosite očala. –Šele zadnje čase.
Všeč so mi. Lepa so.
Nisem prepričana o okvirih. –Dobri so.
Nekoč sem imela popoln vid.
Ni zoprno starati se in gledati, kako telo propada?
Ne. Premladi ste še. –Komajda.
Mislila sem, da bom do zdaj v življenju dosegla kaj več.
Več alkohola morate piti.
Saj ste lastnica knjigarne. Ne?
Ja. Podedovala sem jo.
Po pravici povedano, večje breme je, kot sem pričakovala.
Oče se je ponašal z njo. Skoraj preveč.
Trudim se ohranjati raven.
Kje ste odraščali? –V Woodsidu v Queensu.
Starša živita na Floridi, naj počivata v miru.
Imam tudi trapastega brata, ki živi na Long Islandu.
Pa vi?
Edinka sem. Blizu sem si s sestričnami.
Mislim, da imam nekaj sestričen. Mislim.
Niste družinski tip? –Ne. Rada imam svojo samoto.
Ampak ne vsako sekundo. Zdaj ste tukaj z mano.
Vedno potrebujem pivskega prijatelja.
Hvala. Bilo je prijetno. Malce okajena sem. Pa vi?
Za to je treba veliko več. –O, ne. Sem se osramotila?
Kaj je rekla Dorothy? 'Mi bo kdaj odpuščeno? '
Kaj? Sem rekla kaj narobe?
Ne. Nič narobe niste rekli. –Dobro.
Prijetno je bilo. –Res je.
Vedno je lepo najti novega prijatelja.
Drži.
Se kmalu slišiva? –Ko preberem vašo zgodbo, vam sporočim.
Te dni imam veliko dela,
zato ne vem, ali jo bom utegnila prebrati takoj.
Že v redu.
Lahko noč. –Lahko noč.
PRENOSNA DOROTHY PARKER
Draga Lee, prosim, bodite blagi. Anna
Dragi fant, neskončno sem užival v najinem pogovoru
in se nisem niti najmanj vznemirjal zaradi članka.
Poklicno smrt mi veselo napovedujejo že leta,
vendar pričakujem vrnitev tvojih rdečih ustnic v Blue Harbor
v primeru, da bi moj duh omahoval. Tvoj pričakovanja polni
Noël.
To pa je dragulj. –Tudi meni se zdi.
Kot veste, kupca zanj že imam.
Poklical ga bom takoj po vašem odhodu.
Marlene Dietrich sem poslal v Los Angeles.
Prejel sem zahtevo tamkajšnjega zbiratelja. –Čudovito.
Prodajate drugim zbirateljem? –O, ja.
Obstaja svet pogajanj in kupčij, v katerih večinoma ne sodelujem.
V tem poslu je veliko čudakov.
Pred časom smo imeli Hitlerjeve dnevnike.
Se spomnite tega? –Kriminal.
Ne ukvarjajo se vsi s tem zaradi spoštovanja talenta in zgodovine.
Če me razumete. –Ja.
Lee?
Zamenjati bi morala zaveso za prho. –Bi se rad pogovarjal o opremljanju?
Kdo te je pretepel? –Sam sem kriv.
Nisem imel dovolj denarja in šele kasneje sem ugotovil …
Ko je bilo že prepozno.
Ne bom niti poskusila razumeti. –Znal sem se izmazati z marsičim.
Misliš, da se bo brazgotina poznala?
Nisem našel ključev, nisem mogel v svoje stanovanje.
Kaj? –Kje je omenjeno stanovanje?
Bilo je na 92. ulici, potem pa na 96.
Ti …
Lahko spiš na mojem kavču.
Hvala.
Bosta naročila?
Burger, nezapečen, s čebulo. –Zame enako. Hvala.
Rekel si, da boš zrezek. Naroči zrezek.
Resno?
Zrezek zanj. –Zakaj ga ti ne boš?
Prišla sva, da bi ti jedel zrezek.
Hvala. –Prepono ali T-bone?
T- bone, srednje pečen in še eno rundo pijače.
Kako ti je uspelo preživeti tako dolgo?
Ne podcenjuj lesketavih modrih oči in iznajdljivosti.
V tem mestu so zelo koristni.
Čeprav sem zadnje čase presegel zmogljivosti.
Ampak kdo si hotel biti? Kakšen načrt si imel?
Res ne vem, kaj naj rečem. Mislil sem, da bom spotoma pogruntal.
In v glavnem tudi sem. Ničesar ne obžalujem.
To ne more biti res.
Misliš, zakaj nimam talenta za kopiranje kot ti?
Misliš, da to počnem? Da kopiram?
Povem ti, da sem boljša Dorothy Parker od Dorothy Parker.
Pil bom na to. Živeli!
Umakni noge s kavča. –Resno? Poglej ga.
Nisi v beznici.
Izvoli. –Koliko je stara mačka?
12 let.
Res je stara. Koliko je to v mačjih letih?
Tukaj Paul iz knjigarne Amanda.
Gdč. Israel, bi se
Imam nekaj vprašanj v zvezi z zadnjim Cowardovim pismom.
Prosim, pridite ali pokličite čim prej.
Pomembno je.
Hvala, da ste ga prinesli.
Živjo, Lee. –V čem je težava?
Veste, da imam stranko, ki je poznala Noëla Cowarda.
Pravi, da g. Coward nikoli ni bil tako nedvoumen
v zvezi s svojo usmerjenostjo. V tistih časih je bilo to nezakonito.
Skratka, pismo je očitno ponaredek. –Zaprepadena sem.
Moj stric bi bil zgrožen.
Mislite, vaš bratranec? –Ja.
Moj bratranec je vedno bil stričevski do mene.
Tudi iz Los Angelesa so me poklicali, Lee.
Zdi se, da je eno vaših pisem izzvalo veliko polemiko
na tamkajšnjem shodu.
Nerad to povem, toda vaše ime je na seznamu.
Na seznamu? –Ljudje so na preži.
To je vse. Ne bodo več kupovali od vas.
Je kdo tukaj?
Alan?
Dobili ste moje sporočilo. Hvala, da ste prišli. –Ja.
Prinesla sem nekaj čudovitih Faulknerjevih pisem.
Nisem klical zaradi tega. Obiskali so me iz FBI.
FBI? –Hoteli so me ozvočiti.
Ne bom vam naredil tega. Dober človek sem.
Če bodo hoteli, da pričam, bom lagal.
Ampak plačali mi boste 5000 $.
Ne vem, o čem govorite.
Dajte, no. Ne bom vas izdal. –Velikodušni ste.
Nimam 5000 $. –Pametni ste.
Znajdite se.
Zdravo, dobrodošli. –Hvala lepa.
Pred kratkim mi je umrla babica … Ne, je že v redu.
Ko sem pospravljal njeno omaro, sem našel tole.
Sprašujem se, ali bi vas zanimalo.
'Edna Ferber.' –Ste slišali zanjo?
O, ja.
Napisala je tisti film z Jamesom Deanom.
Nisem na tekočem s temi rečmi.
Kar poglejte. Čudovite stvarčice.
Vaša babica je zbirala pisma?
Ne poznam omenjenih ljudi, mislim pa, da so pisma vredna.
Kako veste, da kupujem take reči? –Jih kupujete?
Seveda.
Lahko bi vam dal 50 $ za vsako. –Mislim, da lahko dobim več.
Brez zamere, a v Brooklynu so mi ponudili 200 $ za eno.
Za eno? Zakaj pa ga niste prodali njim?
Sovražim tiste okraje.
Tole mi gre dobro od rok. Videti bi me morala.
Kdaj si bila nazadnje zunaj, Lee? –Koliko si dobil?
V prvi knjigarni so mi dali 600 $. Drugi možak mi je dal 1000 $.
Kmalu boš lahko tistemu oslu plačala z njegovim denarjem.
Dal mi je 1000 $! –Je bil sumničav?
Ne, hudiča.
Vedno sem želel biti igralec. Izvoli.
Koliko si rekel, da ti je dal? –Kaj?
Mi kradeš? –Ne.
Kaj sem rekel? Dal mi je 1400 $ plus 600.
Nisem rekel tako? –Ne, bedak. Nisi.
Kradeš mi in sploh ne veš, kaj prodajaš.
Prav. Zmotil sem se.
V redu? Na, tukaj je.
To so književni zakladi. Edinstvene, pazljivo napisane domislice.
Niso zgolj kosi papirja.
To so vrata v boljši čas
in boljši kraj, kjer so ljudje še vedno spoštovali pisano besedo.
Dobro! Razumem. –Razumeš?
Nauči se spoštovati to, kar prodajaš, ker je to moje pisanje.
No …
Kaj? –Mislim …
Oponašaš druge. Sicer dobro, prepričan sem, ampak resno …
Nihče ne kupuje pisem Lee Israel.
Še enkrat me okradi, pa te ubijem.
OBVESTILO URADA FBI
OPOZORILO: MOREBITNI PONAREDKI
Pripadali sta vaši babici?
Našel sem ju v njenem kovčku. Menda sta pristni.
Mislite, da sta? –Videti sta pristni.
Dobro.
Ampak krožijo ponaredki, zato ju bom dala preveriti,
preden ju kupim, če vam je prav.
Si ju prinesel nazaj?
Nisem mogel. Nisem vedel, kaj naj naredim.
Pustil si ju tam? Bedak! –Ne zmerjaj me z bedakom.
Zaprli me bodo zaradi tega. Prej se bom ubila.
Tega ne moreš več početi. –Daj, no. Zdaj ne moreva nehati.
Vsi so na preži. Ni šans, da plačam tistemu bizgecu.
Morda lahko ukradeš več pristnih, kot si jih sprva. Jaz jih bom prodal.
Čista sreča je bila, da sem jih našla.
Kam gredo pristna pisma? Kdo jih ima?
Arhivi in muzeji.
Imeti moraš dokazilo, da delaš raziskavo.
Noter ne spustijo kogar si bodi.
Lahko prideš v arhiv, saj si znana pisateljica.
Ukradeš pisma, jih skopiraš,
podtakneš kopije, izvirnike pa prodaš.
V svojih tatinskih časih
sem izbral želene stvari. Morale so biti v škatlah.
Recimo, zobna pasta. Ko nihče ni bil pozoren,
sem vzel pasto iz škatlice, jo vtaknil v žep
in jo nadomestil z rabljeno tubo. Če je kdo posumil,
je šel pogledat na polico in videl, da nič ne manjka.
Volk sit in koza cela.
Za trgovino že ne. –Kako to misliš?
Ta rek se ne nanaša na zgodbo, ki si jo pravkar povedal.
Vedno moraš vse pokvariti. –Jej rezance.
Daj ji svežo vodo in dve tableti dvakrat na dan.
Moraš jih zdrobiti … Nehaj.
Zdrobi jih v hrani, kot sem ti pokazala.
Bom. –Ne vohljaj.
Ne uporabljaj moje postelje in ne kadi.
Prav.
Vam lahko pomagam? –Upam. Preučujem alkoholizem pri pisateljih.
Torej, Lillian Hellman. Tu je moja pogodba z založnikom.
Predvsem me zanima zasebno arhivsko gradivo.
Vse vrste korespondence, pisma, dnevniki.
Dala vam bom, kar imamo.
Rekla sem mu, da ju bom dala preveriti. Zdel se mi je živčen.
Vam je tole znano? –Ja, kupil sem ga od nje.
Zdravo.
Kaj je to? Zakaj zbiraš stare pisalne stroje?
Zapleteno je. To je moje delo.
Ne vabim veliko ljudi k sebi. Zadržan človek sem.
Najbrž ne gledaš televizije. –Skisa možgane. Ne maram je. Berem.
Živjo, muca.
Kaj imaš? –Malo koke, malo travice
in malček sebe.
Naj se zabava začne.
Prosim?
Halo? Elaine? –Ne.
Je ona tam? –Ne. Boste pustili sporočilo?
Ja. Tukaj Lee Israel.
Kdo pa je tam? –Tukaj Marie.
Dobro, Marie. Prosim, povejte ji, da sem klicala.
Še vedno imam isto številko. Hvala.
Kje je presneta mačka?
Dve.
Muc, muc, muc.
Jersey.
Pridi jest. Pridi.
Hvalabogu.
Gospa.
Dobro jutro. Škatlo Lillian Hellman, ki sem jo včeraj proučevala.
Ja, knjiga o zapitih pisateljih. O kom še boste pisali?
Veste, kaj? Na avtobus se mi mudi.
Seveda. Prinesla bom, kar potrebujete.
Jebela.
Izvolite. Oprostite zaradi naglice.
Postanem živčna, ko potujem.
Razumem. Jaz tudi.
Hvala. –Ja.
Jack?
Jersey, mama je doma.
Kaj je naredil iz najinega doma?
Kje si?
Živjo. Se skrivaš?
Sranje.
Vem, da je videti slabo …
Poberi se. –Prav.
Nisem se mu mogel upreti. Očarljiv je.
Moraš razumeti, Lee. –Ven iz moje hiše.
Zakaj?
Kaj se je zgodilo? –Moja mačka je mrtva!
Kaj? O, ne. –Kaj se dogaja?
Za božjo voljo, poberita se iz moje hiše!
Dragi, lahko pojasnim. –To je zame preveč zajebano.
Lee, strašno mi je žal. Nisem jaz kriv.
Gotovo se je zgodilo ta trenutek. –Poberi se. Ven! Ven!
Žal mi je. Delal sem, kar si …
BOLNIŠNICA ZA ŽIVALI
Zdravo, gdč. Israel. Je Jersey dobro?
O, ne. Žal mi je.
Nimam dvorišča, zato ne vem, kaj naj naredim z njo.
V redu je. Mi bomo poskrbeli za to.
Hvala, da si prišla.
Zvenelo je nujno. –Saj je.
Jersey si prinesla s sabo.
Kako je stara mrha? –O tem sem se hotela pogovoriti s tabo.
Poginila je.
Ker si mi jo ti podarila … –Res?
Preveč sem se navezala nanjo. –Boš vzela drugo?
Ne. Ne bi je mogla nadomestiti.
Ne bi bilo v redu. –Mogoče čez čas.
Veš, še vedno redno hodim k "Teti Eleanor".
Mojbog, že leta nisem pomislila na ta lokal. Je še na 96. ulici?
Povsem nespremenjen.
No, saj veš, drugačni mački.
Si še vedno na 82. ulici? –Kje pa bi sicer bila?
Si dobro? Dobro izgledaš.
Ne predstavljaš si, kaj sem naredila, da preživim.
Spiš dovolj, Lee? –Tu pa tam.
Morala bi biti …
Kaj več kot to. Kajne?
Zato si me hotela videti.
Ne, morala sem te videti.
Krizo imam.
Ti pa me poznaš. –Ne, Lee.
Med nama je bil vedno zid. Nekaj, česar nisem mogla predreti.
Trudila sem se. Prekleto dobro veš, Elaine.
S tabo sem se trudila bolj kot s komer koli.
Nisi se. Storila si vse, da si ohranila razdaljo.
Lagala si, nenehno si pila, mislila samo nase.
Ne pravim, da sem bila popolna. –Bila si zelo nesrečna.
Nisem bila. –Pač. Poskušala sem pridobiti tvoje zaupanje.
V nekem trenutku sem odnehala.
Ko vsaj ne bi.
Ni ti treba še iti. Ostani.
Lee, ni več moja naloga, da te mirim. Utrudljivo je.
Pouk imam.
Naj preverjajo, kolikor hočejo. Pristna so. Ne privoli.
Lee, se bova pogovorila? Resnično mi je žal.
Po tem takoj pridi sem.
Izkazal se bom. Videla boš. Odkupil se ti bom.
Zahtevaj račun. Vedeti hočem, koliko si dobil.
Daj, no. Koliko časa me boš držala na hladnem?
Zaupala sem ti. Ne vem, ali si opazil, da nikomur ne zaupam.
Ti si me spomnil, zakaj je tako. –Skrbel sem za mačko. Prisežem.
Nesreča je bila. Hudo mi je.
Še naprej delava skupaj, ker nimam druge možnosti.
Toda nisva prijatelja. Ne verjamem, da sva kdaj bila.
Sestajala se bova v javnosti in tega ne boš zajebal, kot si vse drugo.
Prodal boš papirje, dobil denar in mi prinesel račun.
Prišel bom po prodaji.
Niso prekrasna? Vem, da jih bo nekdo cenil.
Še eno rabim. –To je diskutabilno.
Koliko hočete zanje? –300 $ za vsako.
Imate gotovino?
To je 500 $. 600 $.
Najlepša hvala.
Tukaj bom.
Ne. Nekoga čakam. Jasno je označeno.
Prepričan sem, da sta ukradeni, toda nisem hotel spraševati.
Prosila je, naj ji naredim uslugo in ju prodam. Seveda sem pristal.
Uslugo? Ne dobite deleža? –No, nekaj malega.
Zelo malo.
Veš, kaj?
Imam ga. To je …
Lee Israel? Agent Solanas in agent Doyle.
Prišla sva vam izročit poziv na zaslišanje pred veliko poroto.
Pričati morate čez dva tedna.
Prestregli smo vašega uslužbenca Jacka Hocka.
Sodeluje kot tudi trgovci, s katerimi ste poslovali.
G. Hock zahteva, da ga ne kličete in ga ne nadlegujete.
Ne smete uničiti niti enega dokaza, pomembnega za ta primer.
Glavobol? –Grozen.
Ne čudim se. Sodeč po tem, je precej hudo.
Verjetno vas čaka zaporna kazen.
Ta pisma so precej neverjetna.
Zlasti mi je ugajala Louise Brooks. –Hvala.
Če hočete, da vas zastopam, morate pred sojenjem nekaj narediti.
Kaj pa? –Vzemite se v roke.
Prvič, najdite službo. Kakršno koli.
Prijavite se za družbeno koristno delo, da pokažete skesanost.
Kakšne vrste delo? –Nekaj z otroki.
Ježeš, ne. –Potem pa z živalmi, z bolniki, kar koli.
Pokazati morate, da ste obrnili nov list.
In na sestanke AA morate.
Lahko nekaj vprašam? Ljudje, ki sem jim prodajala …
Mislite, da vsi vedo?
Ja. Verjetno vsi vedo.
A zdaj je to vaša najmanjša skrb.
Lšče zaposlitev pri Scholastic Books kot lektorica
in je opravila že več kot 40 ur družbeno koristnega dela
v mačjem zavetišču.
Pred izrekom razsodbe …
Ali ste v zadnjih 24 urah zaužili mamila, tablete, alkohol,
karkoli, kar bi lahko vplivalo na vašo sposobnost dojemanja?
Ne, gospa. –Bi radi še kaj povedali sodišču,
preden vam izrečem kazen? –Da.
'Že več mesecev živim z bremenom ogromne krivde in duševne stiske.'
Ne toliko zaradi občutka, da sem počela nekaj slabega,
temveč zato, ker sem se vedno bala, da me bodo odkrili.
Ne morem izrecno povedati, da obžalujem svoja dejanja.
Ne obžalujem jih.
V več pogledih je bilo to najboljše obdobje mojega življenja.
In zadnje čase edino,
ko sem bila ponosna na svoje delo.
A v resnici to delo ni bilo moje.
Če bi vložila svoje delo,
bi bila izpostavljena kritikam.
Za to pa sem preveč strahopetna.
Potem mi je poginila mačka.
Bila je verjetno edina duša, ki me je kdaj resnično ljubila.
Izgubila sem tudi prijatelja, ki je sicer bedak,
vendar me je prenašal.
Bil je prijetna družba.
Mislim, da sem spoznala,
da nisem prava pisateljica.
In da …
Na koncu … Rekla bi, da ni bilo vredno.
To bi rekla.
'Sprejela bom razsodbo sodišča
in izpolnila vsako kazen
s polnim zavedanjem, da sem omenjeno kazen zaslužila.'
Lee Israel, sodišče vas obsoja na pet let pogojno
in šest mesecev hišnega zapora.
Dom lahko zapustite le zaradi odhoda v službo,
na delo v skupnosti in sestanke anonimnih alkoholikov.
Ne smete zapustiti države in se družiti s prestopniki.
Z lastnimi sredstvi morate plačati odškodnino žrtvam.
Hvala, vaša milost.
To je dobro. Zelo pravično.
Dobro. Ja.
Draga Lee, prosim, bodite blagi. Anna
Hvala, da si prišel. –Čas je bil precej neustrezen.
Prestavil sem nekaj sestankov.
Ti lahko naročim pijačo? Jaz plačam.
Danes ne.
Zaradi novih zdravil ima gin okus kot ustna vodica.
Pokvarijo ves užitek.
Si se dogovoril? Se je špecanje izplačalo?
Tri leta pogojno.
Vsaj hodiš naokrog. –Ti tudi.
Ne. Trenutno sem na sestanku AA na Deseti ulici.
Zločinca na prostosti.
Ne vem, kaj je tako pomembno, da je Lee Israel požrla ponos
in prosila, da se sestaneva. Povej.
Razmišljam o pisanju nove knjige. O tem, kar se je zgodilo,
kaj sem storila in … O tebi. Če mi boš dovoli.
Vraga bom. Kaj bo rekel moj fant, če bo izvedel o mojih nečednih poslih?
Dvomim, da so najini zločini na tvoji lestvici 10 najsumljivejših.
Pošteno. Ampak nočem knjige o sebi.
Zadržan človek sem.
Nekaj moram delati in spet moram pisati.
Kaj pa Fanny … Price? –Prekleto. Piše se Brice.
Čeprav je srhljivo, mislim, da bi morala pisati o naju.
Še vedno sem jezen nate, veš. Grdo si ravnala z mano.
Mislim, da nisi prijazna oseba. –Strinjam se s tabo.
Najbrž si tudi ti jezna name.
No, če ne bi izgledal tako slabotno, bi bila.
No, ja. Na koncu me je moralo doleteti.
Res si pofukal Manhattan …
To bi rad na svojem nagrobniku.
Me lahko prikažeš kot 29-letnika? S popolno kožo.
Ne prikaži me kot bedaka.
Hvala ti.
Zamujam na sestanek odbora. Šofer me čaka.
Življenje milijonarja.
Kaj je?
Imelo me je, da te spotaknem.
Grozna pizda si, Lee. –Ti tudi, Jack.
Jack mi ni hotel povedati, kakšno zgodbo je napletel,
da je pojasnil, od kod mu pisma.
Niti ni sprejel mojih predlogov o njihovi preteklosti.
Na koncu ni bilo pomembno, saj mu je uspevalo.
Vedno je dosegel ceno, ki jo je zahteval.
Njegove zgodbe, kakršne koli so že bile, so mi plačale najemnino,
in njegova usta, polna velikih, prekrasnih, bleščeče belih zob.
RENWICK & CO REDKE KNJIGE
Moj prijatelj bo imel kmalu rojstni dan.
Rad bi imel pismo Dorothy Parker, ki je v izložbi. –Prekrasno je, ne?
Smem vprašati, koliko stanejo taka pisma?
1900 $, uokvirjeno in podloženo. Zraven je potrdilo o pristnosti.
Ali je k potrdilu o pristnosti priloženo potrdilo o pristnosti?
Ne. Zagotavljam vam, da je pristno.
Nihče ni znal pisati kot gdč. Parker. Ne prej ne kasneje.
Dragi gospod, pošiljam vam utrujene pozdrave iz onstranstva.
Slišim, da prodajate moja zasebna pisma za skoraj dva tisočaka.
Ko pomislim, da je uboga Lee Israel dobila le delček te vsote,
ko jih je prodala nekomu, ki jih je kasneje prodal vam.
Srčno upam, da to pismo ne bo vplivalo na prodajno ceno
vašega dragocenega artefakta.
Kot sem slavno zamrmrala nekaj trenutkov po svoji upepelitvi,
'Dragec, oprosti za prah.' Pozdrav, Dorothy Parker
Lee je ponaredila in prodala približno 400 pisem.
Dva njena ponaredka
v biografijo Noëla Cowarda
Odstranili so ju pri ponatisu.
Nora Ephron je poslala Lee odlok o prepovedi,
v katerem je zahtevala, da jo neha oponašati po telefonu.
Ko so jo leta kasneje povabili za porotnico, je Lee odgovorila:
'Obsojena prestopnica sem in zato neprimerna za službo.
Kdo pravi, da se zločin ne izplača? '
Jack Hock je umrl 19. oktobra 1994.
Zanj so ljubeče skrbeli člani Zdravstvenega kriznega centra gejev.
New York Times je poimenoval knjigo Lee Israel
MI BO KDAJ ODPUŠČENO?: SPOMINI KNJIŽNE PONAREJEVALKE
'nizkotna in presneto fantastična knjiga.'
Posvečeno Leonore Carol Israel 3. 12. 1939–24. 12. 2014